НИРКОВА НЕДОСТАТНІСТЬ У ПАЦІЄНТІВ З ІМПЛАНТОВАНИМ LVAD У РАННЬОМУ ПІСЛЯОПЕРАЦІЙНОМУ ПЕРІОДІ ТА НАДАЛІ - Мазуренко, О. П.; Тарабрін, О.О. (Клінічна анестезіологія, інтенсивна терапія та медицина невідкладних станів, 2025)
Вступ. Захворювання серцево-судинної системи займають провідне місце у структурі захворюваності та смертності населення не лише в Україні, а й у всьому світі, що пов’язано з розвитком серцевої недостатності. Серцевосудинна недостатність різного ступеня, а також кардіо-ренальний синдром призводять до розвитку ниркової недостатності – одного з основних ускладнень у групі кардіохірургічних пацієнтів у світі. Імплантація LVAD (пристрою допомоги лівому шлуночку) як один із результатів еволюції радикального лікування серцевої недостатності, іноді є єдиним варіантом терапії для цієї категорії пацієнтів – у вигляді міст-терапії або цільової терапії. Водночас у пацієнтів з імплантованим LVAD як у ранньому післяопераційному періоді, так і в подальшому, досить часто виникає таке ускладнення як ниркова недостатність, що зумовлена дестабілізацією гемодинаміки, коливаннями параметрів системи гемостазу тощо.Мета дослідження: проаналізувати стан екскреторної системи нирок у 50 пацієнтів з імплантованим LVAD, яким проводилась різна цільова антикоагулянтна терапія, з її корекцією в умовах ускладнень у ранньому післяопераційному періоді на базі Сілезького центру хвороб серця, Польща. Пацієнти були поділені на дві групи для оцінки стану системи коагуляції та її реакції на корекцію: Контрольна група отримувала класичну цільову антикоагулянтну терапію (ЦАТ), яка включала монотерапію гепарином з подальшим переходом на монотерапію варфарином після досягнення цільових значень АЧТЧ та INR у поєднанні з ацетилсаліциловою кислотою.Основна (дослідна) група отримувала альтернативну ЦАТ, до якої, окрім вищевказаної схеми, додавали блокатори рецепторів P2Y12 та інгібітори фактора Ха. Результати дослідження: наведено аналітику кореляції між нирковими ускладненнями у периопераційному періоді в обох групах пацієнтів, кінцевими результатами формування стійкої ниркової недостатності та впливом цих ускладнень на подальше лікування та прогноз стану здоров’я пацієнтів.Висновки: пацієнти контрольної групи, які отримували класичну ЦАТ, мали вищу смертність, пов’язану з нирковою недостатністю, у порівнянні з дослідною групою. Також було встановлено, що більша тривалість операції та виражена інтраопераційна поліурія асоціювались із вищою частотою вперше діагностованої гострої ниркової недостатності в післяопераційному періоді та частішим розвитком хронічних захворювань нирок після завершення періоду спостереження.